Efter 20 års krig i Europa-
-er Napoleons Frankrig endelig besejret ved Waterloo-
-af de britisk ledede allierede anført af hertugen af Wellington-
-og de prøjsiske tropper anført af feltmarskal Blücher.
Premierministeren.
Mine herrer, jeg finder det unødigt at lade Huset dvæle længe ved-
-det forslag, jeg nu fremsætter.
På opfordring af Hans Kongelige Højhed prinsregenten-
-fremsætter jeg et forslag, der har til sigte-
-at hylde den ærværdige hertug af Wellington.
Efter slig strålende heltedåd som den, der fandt sted 18. juni.
Og en sejr, der bar alle generalens prægtigste egenskaber til skue.
Såvel defensiv som offensiv krigsførelse.
Såvel modstand som angreb. Såvel tapperhed som udholdenhed.
Jeg spørger, efter denne historisk set uforlignelige sejr, -
-om parlamentet kan siges at gøre sin pligt, -
-hvis det lader sig nøje med at takke ham-
-og undslår sig at vise offentlighedens taknemmelighed-
-over for den tapre leder af en så overlegen sejr?
Hvis parlamentet nægtede behørigt underhold-
-til den agtværdige sejrherre og hans familie.
Jeg foreslår hermed, at dette Hus tildeler hertugen af Wellington, -
-som et tegn på den britiske nations taknemmelighed, -
-den nette sum af 750.000 pund.
Hørt!
General Byng, lord Sidmouth er nu til rådighed ...
Pas på trinene.
Kom ind!
- General Byng, Deres Nåde. - Sir John.
- Ærede indenrigsminister. - Velkommen. Tag endelig plads.
Tak.
Lad mig nu se ...
Ja, Deres fader ... Jeg håber, han er ved godt helbred?
- Desværre ikke. - Åh ja! Nej, tilgiv mig.
Jeg nød hans selskab trods vores meningsforskelle.
- Glimrende mand. - Tak.
- Det er en stor ære at møde Dem. - Æren er på min side.
Deres bedrifter har været aldeles enestående.
- Nu smigrer De mig. - Kom ind!
Godmorgen, Deres Nåde. Godmorgen.
- Ønsker De en kop te? - Nej tak.
- Hvordan går det i dag, lord? - Meget bedre, tak.
Hvor det dog glæder mig at høre. Værsgo. Tak, d'herrer.
Jeg må bekende, at min livserfaring indskrænker sig til en soldats.
Jeg har kun ringe tid til politiske anskuelser.
Fremragende. Jeg har selv kun ringe tid til politiske anskuelser.
De, min herre, er ...
... bestemt kvalificeret, om jeg så må sige.
Hvorledes kan jeg tjene Dem?
Jeg ønsker at udnævne Dem til hærfører i Nordengland.
- I Nordengland? Ikke i Irland? - Nej, ikke i Irland.
De er måske bekendt med Nordengland?
Knap nok. Min salig moder var fra Yorkshire.
Hendes familiesæde var slottet i Wentworth.
Wellington har kun den ypperste ros tilovers for Deres bedrifter.
Tak. Jeg havde æren af at være ved hans side ved mangen et felttog.
Yorkshire er en glimrende egn.
Men lige over Penninerne, i Manchester-
-og i byerne omkring Lancashire, hærger en sygdom.
En farlig trussel i form af ulmende oprør.
- Så sandelig, Deres Nåde. - Kom ind.
Hobhouse.
General Sir John Byng. Mr. Hobhouse, min departementschef.
Mig en ære, Sir John.
Fremover skal Sir John gives fuld adgang til alle dokumenter-
-vedrørende oprørsvirksomhed i Nordengland.
- Udmærket. - De ønsker, jeg fanger an omgående?
Absolut.
- Udmærket. - Storartet.
- Er det vejen til Manchester? - Ja. Fortsæt i den retning.
Tak.
Joseph!
Kom, min søn. Du skal ned at sidde. Kom så.
Kom her. Hvad er det?
Nu får vi tøjet af dig. Kom så, min søn. Sådan.
Se her, min søn. Drik det her.
Kom nu, min søn. Lad være med at vræle.
Kom her.
Mor er her.
Goddag, min søn.
- Han blødte. - Alt vel, Aggie?
Blodet løb ned ad hans ansigt. Men han havde fortjent det.
Det var tredje gang, han kom for sent i denne uge.
- Han er udmattet. - Jeg fik mit livs forskrækkelse.
- Sagde han noget? - Nej. Ikke et kvæk.
Så er alt, som det plejer med ham.
- Lad den være. - Du kan tro nej.
Nu lægger vi den væk.
- Sid nu stille. - Vi skal snart spise, min dreng.
- Nu har vi vækket ham. - Joe?
Vi er her alle sammen. Lad os få dig op at sidde.
- Er du sulten? - Jeg har lavet suppe.
- Alt vel, fatter? - Ja.
Sæt dig, fatter.
- Sæt dig, knægt. - Esther, tag en ske til mig.
- Pas nu på, den er varm. - Værsgo.
- Det er jo George. - Ja. Han er blevet stor.
Det må du nok sige.
- Og der er en baby. - Ja. Lille Sarah, din niece.
- Det er din onkel Joseph. - Goddag, lille fyr.
Hvordan var slagene, Joe? Var du med i Waterloo?
- Lad ham være, Robert. - Han skal nok komme sig.
- Så du ham Bonaparte? - Op med dig, din laban.
- Godaften, fatter. - Godaften. Godaften, George.
- Vi ses i morgen, Joe. - Godt, du er tilbage, Joseph.
- På gensyn, din lille lømmel. - På gensyn.
En penny for en pie! Friskbagt til morgen.
En penny for en pie. En halv for en halvpenny.
Friskbagt til morgen.
- Nell, giv mig en halv. - Værsgo. En halvpenny.
Kommer her.
Friske æg for en kvartpenny. En penny og en kvart for et halvt dusin.
- Alt vel, Nellie? - Ja.
- Hvordan går det med sønnen? - Du ved, hvordan det er.
- Det sædvanlige? Har du hørt noget? - Han er kommet hjem.
Storslået! Hvordan har han det?
Han er ikke sig selv.
Du får et ekstra æg, så du kan lave noget godt til ham.
- Her er din pie. - Storartet.
På gensyn.
Friske æg for en kvartpenny. En penny og en kvart for et halvt dusin.
godtfolk hør nu om
de trangeste kår
de fattiges sang
jeg håber den dem når
al handel er død
og væven stille står
om en stund håber jeg
alt bliver bedre for os
for vævene har i mørket stået hen
men solen vil skinne på væverne igen
for vævene har i mørket stået hen
men solen vil skinne på væverne igen
- Annie, vær nu sød. - Det går ikke.
- Hvor mange? - Et halvt dusin.
- To. - Fire.
- Tre. - Og en dejlig smørtærte på fredag.
Smil, Sarah.
- Her. - Tak.
Kom.
- Har du noget arbejde? - Nej, ikke her.
Desværre.
Har du noget arbejde?
Jeg var på den anden side af kanalen. Der var ingenting.
- De taler om at skære i lønnen igen. - Skære den helt ind til benet.
- Den brødskat hjælper ingen. - Jo, den hjælper de rige tiggere.
- De forbandede landmænd. - Det er ikke kun deres skyld.
Det er regeringen, Mary.
Regeringen er i lommen på jordejerne. De fleste af dem er selv jordejere.
De bliver fede af den jord, de stjal fra os.
Hvad har det med brødpriser at gøre?
Når de får en dårlig høst, kommer der kornmangel.
Ingen får lov til at importere det fra Frankrig eller Amerika.
De presser priserne op, så et brød bliver fem gange så dyrt.
- Taler I om kornlovene? - De har kun gjort det værre.
- Hvornår har regeringen hjulpet os? - Sandt nok.
- De fede igler nede i London. - De sulter os ihjel.
11 og en halv penny.
Her, Esther. Så klarer vi os med resten.
Nej.
til huset og ovn
går næsten al løn
og resten kan knap række
til at skaffe os kød
i kulde og sult
vi bliver skind og ben
vi kan knap nok tygge
lidt tobak eller skrå
Margaret Micklethwaite.
Hvad angår Deres udåd med promiskuøs opførsel, -
-da De blev fundet i fordrukken tilstand i Deres frues kælder, -
-er der ingen tvivl om, at De var og forbliver-
-aldeles usømmelig og uvirksom og standhaftigt uregerlig.
Hvad angår selve forbrydelsen, -
-tyveriet af to flasker fremragende rødvin ...
Inden jeg fælder dom, må De stille min nysgerrighed-
-og oplyse mig om, hvad i alverden der fik Dem til at gå ned i kælderen?
Jeg var oppe på loftet, og jeg så et gespenst kigge på mig.
Og så måtte jeg ile ned i kælderen. Jeg sværger.
Nå, så det måtte De?
Nuvel. Bortskræmt af det spirituelle væsen på loftet-
-gik De om bord i spiritussen i kælderen.
Grundet forbrydelsens todelte karakter-
-lader jeg sagen gå til den kvartårlige domstol-
-og henstiller til, at De de næste syv år-
-tænker over Deres synder med udsigt til Botany Bay.
- Nej! Jeg har en dreng derhjemme! - Stille!
Dog huer det mig ikke at lade staten betale for Deres transport dertil.
Derfor skal De tildeles piskeslag for at fordømme Dem og afskrække andre.
Derefter skal De 14 dage i fængsel, -
-hvor De i ro og mag kan tænke over Deres forbrydelser. Før hende væk.
Edward Wild. Hvilket ærinde havde De i Tib Street i Manchester-
-den tredje november sidste år?
- Vi rev en væg ned. - Hvad er De da?
Arbejder.
- Var De beruset? - Nej, høje dommer.
Så kan De måske forklare, hvorfor De gik ind i herreekviperingen den dag?
- Det er mit lommeur, høje dommer. - Det er ikke Deres lommeur.
Det er et sølvlommeur til en værdi af 5 guinea.
Det tilhører ejeren af herreekviperingen, mr. Arnold.
Hans navn står tydeligt indgraveret-
-på urets bagkasse!
Jeg vandt det i terningspil. På Old Boar's Head.
Hvornår?
- Det husker jeg ikke, høje dommer. - De spilder denne domstols tid.
Jeg anbefaler, at De transporteres til Australien og bliver der i 14 år.
Vores Gud og Herre ejer alt på denne Jord.
Og når man stjæler, så stjæler man fra Gud.
- Er De James Mahon? - Ja.
- Tag hatten af. - Hvad?
De befinder Dem i en retssal.
De er sigtet for at stjæle en frakke fra Deres herre.
- Jeg stjal den ikke. Jeg tog den. - Forklar mig forskellen.
Han havde to. Jeg manglede en. Jeg frøs.
- Er De englænder? - Javel.
Kender De Bibelens ord?
Kan De læse?
"Du må ikke stjæle." Det er Guds bud nummer otte.
Jeg er reformist.
- Giver det Dem ret til at stjæle? - Jeg kalder det at dele.
Mit er dit, og dit er mit.
- Er det den omtalte frakke? - Ja.
Tag den af.
Tag den frakke af.
Værsgo.
De kommer for den kvartårlige domstol. Jeg henstiller til hængning.
Hængning?! For en frakke!
Det er vores overbevisning, -
-at vi står på tærsklen til frihedens frembrud.
Vi er på nippet til at blive løftet ud af den sølede sump, -
-hvor regeringen helst ser os.
Vi kan ikke længere holdes nede. Regeringens forsvar smuldrer.
Vandstanden stiger, dæmningen brister.
Skummet svulmer. Det svulmer op omkring dem.
De forgyldte krybdyr er ikke i stand til at underkue folkets holdning.
Disse naragtige forstilte guder, -
-denne samling blændværksprofeter, -
-som sidder fede og dovne i den djævelske monstergrotte, -
-de kalder parlamentet, ryster nu i bukserne!
Lad de radikale reformers frænder holde ud.
Lad os stå fast. Stol trygt på, at vi vil sejre.
Vore fjender vil krympe i mødet med den magtfulde sandheds stemme.
Når myndighedernes usle hunde nægter en mand stemmeret, -
-fratager de ham al sikkerhed over sit liv, sin frihed og sin ejendom.
Hvilke mennesker vil være bekendt at begå sådanne uhyrligheder?
Jeg opfordrer hver og en af jer til at gå hjem til jeres familier-
-og bede dem slutte sig til os. Hånden på hjertet.
Fortæl dem, at mod er en form for frelse.
Fortæl dem, at det er i vores magt at indstifte en ny verden.
Hver borger må følge sit kald.
Vi tilgiver nemt et barn, at det er bange for mørket.
Men den sande tragedie er, når mænd er bange for lyset.
Kloge ord, John. Kloge ord, John Saxton. Hørt!
Ud i lyset!
Mine herrer, jeg har længe næret dyb medfølelse for arbejderklassen.
Og denne medfølelse foranlediger mig til at støtte-
-en forfatningsmæssig reform af folkets repræsentation i Underhuset.
Tro mig på mit ord:
Folkets nød er for stor til at kunne bortskaffes-
-af nogen anden magt end parlamentet.
Så sandt, som det er sagt!
Parlamentets mål burde være at sikre hele folkets bedste, -
-lige beskyttelse af alle personer og alle disses ejendom.
Derfor bør selve arbejdet, den fattiges eneste ejendom, -
-betragtes som lige så helligt som enhver anden ejendom.
Jeg må nævne, at for nogle uger siden indgav de få herrer fra Manchester, -
-der gudskelov for os udviser mere forståelse og medmenneskelighed, -
-en begæring til fogeden og politimestrene-
-om at indkalde til folkemøde, -
-hvor det debatteres at anmode Underhuset om at ophæve alle love, -
-der forhindrer import af korn.
Hørt.
Men fogeden og politimestrene indvilligede ikke.
De skal skamme sig!
- De svin! - Og det er ikke alt, mine herrer.
Hvis nogen person har forsøgt at præsentere byens borgere for-
-den enorme byrde, som regeringen pålægger dem, -
-eller nogen ønsker at forhindre indførelsen af nye byrder-
-eller fjerne gamle byrder, -
-har de smædet og bagvasket alle som en-
-på aldeles skandaløs vis.
Og ikke nok med det. De har, som alle ved, -
-smidt et stort antal i fængsel, -
-som der har måttet udholde enhver form for pinsel, -
-de i deres ondskab kunne udvirke.
Jeg har selv haft æren af-
-to gange at blive offer for deres ondsindede hævn-
-og har oplevet fangehullets uværdige kår.
Da krigen nylig var forbi, -
-og folket så frem til, at freden bragte velstand med sig, -
-blev deres nød i stedet værre end nogensinde.
De fleste tænkende mænd mener, at på dette tidspunkt-
-ville folket blive drevet til vold mod arbejdsgiverne-
-eller deres handelssteder eller begge dele, -
-hvis det ikke var for tilhængerne af en parlamentarisk reforms stemme.
Vort lands forfatning sikrer os retten til-
-at vælge medlemmerne i Underhuset blandt folket.
Derfor må vi åbent-
-og i et roligt og statsretsligt sprog, -
-dog samtidig beslutsomt og klart, forlange følgende reformer:
Storbritanniens borgere skal inddeles i lige store distrikter, -
-som hver skal have samme antal repræsentanter.
Hver repræsentant skal have bopæl i det distrikt, han repræsenterer.
Hver mand skal have ret til at stemme på sin repræsentant.
Og der skal stemmes til parlamentet hvert år.
Doktor Joseph Healey, repræsentant for Oldham, Lancashire, -
-erklærer sig hjertelig enig!
Samuel Bamford fra Middleton.
- Jeg støtter min ven, mr. Knight. - Tak, mr. Bamford.
Vi har med egne øjne set disse fogeder og politimestre, -
-som burde beskytte vores interesser og holde ro og orden, -
-men i sandhed vender det blinde øje til de overtrædelser-
-og urimeligheder, som er en skamplet på vore liv.
Alt imens de meler deres egen kage og generer menigmand.
Og gør vores nationale parlament ikke det samme blot i større målestok?
Jo hurtigere vi kan repræsentere os selv-
-i alle sager af lokal og national interesse, -
-desto hurtigere kan vi atter arbejde med værdigheden i behold.
Vi må udstille udbytterne og deres forræderi en gang for alle!
Hørt, John! Hørt!
- Alt vel, min ven? - Ja.
Nå. Hvordan skal vi så redde verden?
- De sagde, vi skal være rede. - Til en forandring.
Det sagde de. Ikke også, Robert?
- Vi skal udbrede budskabet. - Men hvad talte de om?
Om at have en stemme. At blive repræsenteret.
- Snakke kan de. - Nej, han mente stemmeret.
- Ja, men hvordan får vi stemmeret? - Ved at gøre det, de gjorde.
Det, de gjorde i aften. Møder, hvor vi taler om det.
- Vi er stærke sammen. - Ja ja, tag nu ikke på vej.
- Men mindre snak, mere handling. - Kom, George. Nu skal du vågne.
- De giver os aldrig stemmeret. - Ikke hvis du tænker sådan, Nellie.
- De folk tror, vi har en chance. - Og hvem er de folk?
De kommer alle vegne fra.
- Arbejdere? - Ja.
Jeg ser til den lille.
Godnat, George.
- Vi ses i morgen. - Godnat, min ven.
De mænd, kvinder og børn, -
-som får industriens utrættelige hjul til at dreje rundt, -
-mens de arbejder alle de timer, man beder dem om, lider nød.
De har knap kræfter til at holde sig på benene.
Historiens annaler viser os, hvilken despot kong Jakob 2. Stuart var.
Men vore forfædre stadfæstede deres frihed, -
-uden et eneste liv gik tabt.
Og hvorfor?
Fordi folket stod sammen-
-og var fast besluttet på et opgør med hans tyranni.
De fik gennemført Bill of Rights i 1689.
Bill of Rights sikrede parlamentet magten.
Men hvad nytter et parlament, hvis det ikke repræsenterer folket?
Hvilken ret har kongen til-
-at få udbetalt to millioner pund om året af regeringen?
En konge, der er gået fra forstanden.
Og hvilken ret har vores gode, hæderkronede, eller rettere, -
-store, fede prins til at råde over 1,5 millioner?
Hvilken ret har de til pengene, når dem, de har bestjålet, sulter?
- De har ingen ret! - Det har de ikke. Men det har vi.
Vi har ret til at fremsætte en begæring til den store, fede prins.
Og det agter vi at gøre.
Begæringen vil kræve en retfærdig og fuld repræsentation-
-af alle englændere.
Hvis der efter 40 dage og 40 nætter-
-intet svar er fra vores højtelskede prins, -
-vil vi fremsætte begæringen for kongen.
Og hvis han ignorerer os, har vi som englændere ret til-
-at fængsle ham og hans familie.
Det eneste, vi forlanger, er, at vores stemmer bliver hørt.
Og at vores lidelser bringes til ende.
Vi er på randen af en omvæltning.
Tiden er inde til at lindre folkets nød!
Jeg fremmaner en syndflod, der skal skylle al korruption ud af landet!
Almægtige Fader, lad os blive som Noa, Deukalion og Pyrrha-
-og indstifte en ny verden!
Mr. Knight!
Venner, jeg vil nu give mr. John Knight ordet.
Mine herrer, jeg vil gerne takke mr. Bagguley, mr. Drummond-
-og mr. Johnston for deres flammende tale.
Omend jeg ikke kan erklære mig enig i den betragtning, -
-at det ville fremme vor sag at fængsle kongen.
Ikke desto mindre hylder jeg dem for deres udtalte glød og iver.
- Tak, mine herrer. - Tak, mr. Knight.
De tager til London.
- De vil tale med prinsen. - Nej da!
- Prinsregenten. - Nå ja.
- De vil give ham ... Hvad hed det? - En begæring.
- Hvad står der i den? - En række krav.
- Vores rettigheder. - Halleluja!
Prinsfittelihutten er da ligeglad med et stykke papir fra Lancashire.
- Så går de til kongen. - Og hvad? Han er jo rablende skør.
Hvis kongen ikke vil gøre noget, vil de fængsle ham og hans familie.
- Vil de tre knægte fængsle kongen? - Nej, folket.
Hvordan skulle folket gøre det? Det er da tåbeligt!
- I det mindste gør de noget. - De gør ikke en døjt. Det er snak.
Ved du, hvad de ikke gør? De sidder ikke på deres flade og venter.
Det ved jeg.
- Jeg forstår, du har mistet håbet. - Det har jeg ikke.
Jeg mister aldrig håbet. I disse svære tider er håbet alt, vi har.
Men man må begynde i det små. Som man siger:
"Det lille agern vokser sig til et stort egetræ."
- De må omgående fjernes. - Enig.
De forurener vore gader.
Vi må hive de brægende klokkefår ned fra deres skismatiske prædikestol.
Men vi kan ikke indespærre hele den gudløse flok.
Tre tusind fæhoveder stuvet sammen i New Bailey som sild i en tønde.
Nej, mine herrer. Rakkerpakket skal skræmmes til underkastelse.
En militær magtdemonstration får dem tilbage til deres væve som små lam.
De er uvidende væsener. De ved ikke, hvad de vil. Uskyldige spædbørn.
- Uskyldige? Aldrig. - De forstår kun spanskrøret.
"Frygt Herren og kongen, min søn.
Undgå samkvem med folk, der mener noget andet."
Må jeg opfordre til en anelse overbærenhed?
De arbejdende klasser styres af deres maver.
Kunne vi blot få fabriksejerne til-
-at give dem en shilling mere ugentligt, -
-ville de ikke længere sulte, og dette oprør ville dø ud.
En shilling i denne uge, to i næste, en guinea til jul.
Sagen er ikke penge. Sagen er ikke udvidet stemmeret.
Sagen er heller ikke frihed.
Midlet mod dette oprør er lovens jerngreb.
- Så nåede vi til enighed. Storslået. - Mine herrer.
Er dette ikke blot en forbipasserende tid-
-med ubesindig adfærd, der snart vil fare forbi?
Nej. Det er det ikke.
- Vil De ikke komme over til bordet? - De er farlige. De er en trussel.
Vi må finde et påskud til at anholde dem.
Men spørgsmålet er, om vi har beviser for, -
-at de opildner folk til væbnet oprør?
Vi ved ikke, om de er bevæbnede. Er de bevæbnede, oberst?
Chippendale.
Jeg har ikke bevidnet nogen beviser på våben.
De har ikke bevidnet nogen beviser for våben.
Men det betyder ikke, at de ikke er bevæbnede.
- Efter min mening ... - Deres mening?
Deres mening er uvæsentlig. De er informant.
Informér os. Eller sæt Dem.
Jeg minder Dem venligst om, vicepolitimester Nadin, -
-at denne mand er i min tjeneste.
Javel, oberst Fletcher.
- Vi kan ikke handle uden beviser. - Der er altid beviser.
Man skal bare vide, hvor man skal lede efter dem.
Finder man dem ikke, knuser man et par hovedskaller.
Hvornår skal du til Manchester igen, William?
Tidlig onsdag morgen. Jeg skal i retten.
- Jeg vil gerne rejse med dig. - Om nødvendigt.
Jeg vil så gerne besøge Arabella. Hun er ramt af lammelse.
Er hun det? Hør her.
"I mine 20 år som fredsdommer-
-har jeg aldrig set folket stile så stort.
Det ulmende oprør har mere skræmmende perspektiver, -
-end at arbejderne får stemmeret.
Vi ser, at en stor del af folket er rede til at gøre oprør.
De fraviger ikke den kurs, før de har opnået en republikansk domstol."
Du milde.
"Det gør mig ondt at måtte meddele Dem ..."
"... at det er de ækleste prædikener fra de fjendtlige demagoger, -
-som vil slå reformens flintesten mod grådighedens stål.
Arbejderklassens grådige krav om-
-en shilling mere om ugen for en times mindre arbejde.
Den gnist, de skaber vil snart få fat og true vor sikkerhed.
Sådanne møder med mange flere folk hugget af samme oprørske blok-
-samler ikke længere kun et par misfornøjede døgenigter, -
-der taler i hemmelige koder-
-på bageste række i søndagsskolen eller et sølle kammer over krostuen.
Disse møder afholdes nu skamløst og åbent med så store folkemængder, -
-at der flere steder samles tre, fire, fem tusind!
Og der bliver Bagguley og hans plumpe medbrødres kampråb-
-tiljublet af den uuddannede, gudløse hob, -
-som de opildner med voldelige og blodtørstige ord.
De taler ikke om reformer.
De taler om hærgen.
Jeg bønfalder i al ydmyghed Deres Nåde om at gøre alt i Deres magt-
-for at hidkalde en stor syndflod fra det høje.
Så vi en gang for alle kan slukke-
-denne aldeles brutale og blodtørstige trussel-
-mod fred og orden i dette vort store land."
Nej.
"Mod dette vort milde land.
Som altid Deres ydmyge tjener, pastor Charles Wicksted Ethelston."
Ren poesi.
Godmorgen, mr. Rook.
Mr. Grout. Lord Sidmouth og mr. Hobhouse.
Tak, mr. Cobb.
Mr. Golightly?
Fra pastor Ethelston.
"Der bliver Bagguley og hans plumpe medbrødres kampråb tiljublet ..."
- Tiljublet? - Tiljublet.
"... af den uuddannede, gudløse hob, -
-som de opildner med voldelige og blodtørstige ord."
- Gud se i nåde til hans menighed. - Så sandelig.
Ethelston.
- "Hidkald en syndflod fra det høje." - Manchesters skjald.
- 5.000 til Bagguleys møde! - Bagguley?
Så må den slange have hovedet kappet af.
- Hvor gammel er han? - 19.
Søndagsskolelærd.
Han har fået lang nok line til at hænges i. Lad os stramme knuden.
Denne pest breder sig over hele landet.
- Vi må være brutale og påpasselige. - Så afgjort.
Endnu en skrivelse fra en fredsdommer i Manchester.
Mine herrer.
Lad mig først erkende, at det er mig en stor stolthed, -
-et prægtigt privilegium og en betragtelig opmuntring-
-at blive mødt her i dag i hovedstaden London-
-af et så stort antal dybt passionerede reformister.
Jeg er vis på, at vi alle til tider-
-har stået ansigt til ansigt med magthavernes mægtige tyranni.
Vi har følt, at vores handlinger fik mindre indflydelse-
-end de små krusninger på havet, når man kaster en lille sten.
Men mærk jer, altimens vi vender os mod hinanden i dette rum-
-og ser vore medborgere i øjnene i visheden om, -
-at vi samles her for at beskytte og forbedre nutidige og fremtidige liv-
-for de hundredtusinder af sjæle, vi har den ære at repræsentere ...
Mærk jer, at de små krusninger kan og vil begynde at vokse sig store.
Hørt!
De vil vokse, ligesom vi vokser sammen.
Og ligesom vi forenes i mod, overbevisning og forbrødring.
De krusninger vil blive til strømme. De vil blive til bølger!
De vil rejse sig ubønhørligt og til sidst slå ind mod land-
-og knuse den korrupte, gamle orden!
Vel talt! Hørt!
Så det op ad den rige, frugtbare jord, -
-som de storslåede, mægtige bølger efterlader sig, -
-vil pible frem med fine spirer, som varsler ny vækst og nye tider!
Hørt!
Så vores handlinger, -
-handlinger, der er formet af behov, skrig, -
-de inderlige bønner fra menigmand, -
-skal få menigmand ind i hjertet af parlamentets Underhus.
- Hørt! - Vel talt, den herre!
- Én stemme til alle frie mænd! - Hørt!
Og den stemme skal afgives anonymt og én gang hvert år.
Det er vores mål.
For der skal ikke herske tvivl om, -
-at man på ingen måde kan forhindre nogen reform, -
-som er ubestrideligt rettidig og retfærdig-
-og i overvældende grad i flertallets interesse!
Mr. Hunt. Jeg beklager, at jeg forstyrrer.
Men det var smukt at høre en mand tale fra hjertet om vores hjertesag.
- Tak for de pæne ord. - Vi er reformister fra Lancashire.
- Ser man det. - Samuel Bamford og Joseph Healey.
- Doktor Healey. - Mine herrer.
Vil De drikke et krus øl med os? Det ville være os en stor ære.
Jeg må tilbage til mine værelser, men mange tak for buddet.
Farvel, den herre.
Vil De besvære Dem med at rejse Dem?
- Tak. - Har De mistet noget?
Muselorte.
- De er mr. ...? - Richards.
- Og hvad kan vi gøre for Dem? - Nej, hvad kan jeg gøre for Dem?
- Hvad kan De gøre for os? - Må jeg sætte mig?
- Om nødvendigt. Fat Dem i korthed. - Tak.
Jeg er patriot ganske ligesom d'herrer.
Jeg vil ofre mit liv for mit land.
Jeg kan give Dem nyttige oplysninger.
Jeg har kontakter. Jeg er driftig. Har mine metoder.
- Hvor er De fra, mr. Richards? - Her og der. London.
- Har De besøgt Nordengland? - Ja og nej.
Jeg kender tilstrækkeligt til Nordengland.
- Befinder kontakterne sig i Nord? - Muligvis.
Debatklubber, fagforbund, reformistmøder.
- Muligvis. - Hvor? Hvornår?
Snart.
- De får besøgende i London? - Af og til.
- Hvor mange? - Så mange, de ikke kan tælles.
- Vi kræver antal og navne. - Naturligvis. Til en given pris.
Mine herskaber.
Det er med dyb fortrydelse, at jeg atter må meddele Dem, -
-at der ikke er nogen forandring-
-i min kære fader, Hans Majestæts, begrædelige sygdomstilstand.
De store kvaler efter afslutningen af denne krig, -
-der har været usædvanlig og langtrukken, -
-har ramt alle lande i Europa med større eller mindre kraft.
De vil utvivlsomt føle en berettiget indignation over-
-forsøgene på at udnytte landets trængsler-
-til at anspore og opildne til oprør og voldelig adfærd.
Jeg er så overbevist om den loyalitet og sunde fornuft, -
-som besiddes af Hans Majestæts undersåtter, -
-at jeg ikke ser dem i stand til at lade sig pervertere-
-af de kneb, der forsøger at forføre dem.
Men jeg står fast på at tage alle forholdsregler-
-for at opretholde ro og orden og modarbejde de oprørskes planer.
Jeg påberåber mig med stor tiltro Deres fulde støtte og samarbejde-
-til at opretholde det retssystem og den styreform, -
-som jeg anser for at være den mest fuldbårne, -
-som noget folk nogensinde har set.
Hørt!
- Ræk mig en kartoffel. - Hvad?
- Giv mig en kartøffel! - Hvorfor?
Hvad laver du?
Billy!
Lordkansler! Mine herskaber!
Jeg vil fremsætte en af de vigtigste meddelelser til herskaberne, -
-som nogensinde er fremsat i parlamentet.
Hans Kongelige Højhed var knap nået ud af Overhuset, -
-da han blev angrebet på brutal vis med en sten.
Andre hævdede, at det var to kugler affyret af en luftbøsse-
-eller et andet skrækkeligt aggregat.
Den hadske stemning affødt af den franske revolution-
-har nu tydeligvis overbevist folket om, -
-at der kun ved at ty til vold kan rådes bod på deres pinsler.
Det smerter mig dybt i denne anledning at meddele, -
-at jeg finder det påkrævet at ophæve habeas corpus.
Jeg anmoder om, at dette skal bibringes domstolene øjeblikkeligt.
Enhver opsættelse kan ende i vores undergang.
- Godmorgen, d'herrer. - Godmorgen, Joseph.
- Jeg bringer held. - Det er tiltrængt.
Jeg fandt den på Deansgate. Hvad nyt?
- Hvordan går det i børstebranchen? - Den trives.
- Vores reaktion på det onde tiltag. - Vi må være klare i mælet.
Vi må forklare læserne, hvor barbarisk det er.
- Ikke alle forstår habeas corpus. - Så det må vi minde dem om.
"Habeas corpus er enhver brites ret til-
-beskyttelse mod ulovlig anholdelse uden sigtelse."
Det er forfatningens hjørnesten.
Uden den lov henvises menigmand til slaveri.
Nuvel, der findes tre slags mænd:
Dem, der elsker viden. Dem, der elsker ære. Dem, der elsker gevinst.
- Platon. - Ja, men kommer det sagen ved?
- Det mener jeg. - Ikke i dette tilfælde.
- Er Jack ikke kommet? - Han er ude at hente papir.
- Udelad det. - Det er hjørnestenen i vores ...
- Godmorgen, mine herrer! - Doktor.
- Hvordan går det her på egnen? - Hvordan går det uden for den?
Vi kom hjem fra London i nat.
- Med droske. - Væk fra regnen.
- Lad, som om I er hjemme. - London er altid tilrøget og mørk.
Jeg skynder mig ikke tilbage. Der var oprør.
- Et angreb på prinsen. - Det har vi hørt.
- Måske skyderi. Kanoner. - Vi hørte, det var en kartoffel.
Den stakkels forstyrrede tyksak ville ikke genkende en rå kartoffel.
Men hør her. Vi så mr. Henry Hunt tale til forsamlingen.
- Så I oratoren Hunt? - Selveste oratoren Hunt.
Vi så og hørte ham. Og han rørte os såre. Ikke sandt?
På Elephant og Castle. Aldrig har jeg set en så veltalende mand.
Og jeg har hørt en del gennem årene. Deriblandt dig, John.
- Du er selv god på podiet. - Jeg har et vist følge.
- Men han er den fødte taler. - Alle kan holde en tale.
Forstå mig ret, du er skam også selv godt skåret for tungebåndet.
- Men han kan samle folkemængden. - Kan vi da ikke alle det?
Han taler med en sådan passion og ild-
-om de samme sager, vi alle har talt om i flere år.
Men når han taler, har han hele forsamlingen i sin hule hånd.
- Han siges ikke at være beskeden. - Han beskrives som opblæst.
- Ingen er jo fuldkommen. - Havde han sin hvide hat på?
Ja, så man rigtig kunne se ham. Han skiller sig ud i mængden.
- Hej, Jack. - D'herrer.
- Der har vi ham. - Er han ikke landejer?
Jo, og ovenikøbet velbeslået.
Og det giver ham midler og evner til at kæmpe for lighed og reformer.
- Det er sandt. - I må overveje dette.
Hvis I her på avisen sammen med Manchesters patriotiske forbund-
-planlægger et stort folkemøde på St. Peter's Field-
-om stemmeret til alle og valget af en repræsentant for Manchester, -
-så vil I have Henry Hunt blandt talerne til folkemængden.
Den burgøjser skal ikke komme her og overtage mødet.
Jeg har ret til at lufte min mening. Hold dine fordomme for dig selv.
Vil han gøre samme indtryk på folk heroppe?
Han vil gøre indtryk hvor som helst i landet, hvor folk er forsamlet.
- Fra John O'Groats til Land's End. - Har I talt med ham?
- Vi gav os til kende, ja. - Hvordan var han? Som person?
- Tja ... Det er svært at sige. - Ja.
- Han har et rundt ansigt. - Ja.
- Han var måske lidt intetsigende. - Ja. Men han ejer vist et bryggeri.
Ja, det er sandt. Hvis jeg er færdig med min beretning her, -
-har min prægtige viv lovet mig en kartoffeltærte.
Så med forlov, John, vil jeg bevæge mig i retning af den.
- Vi skal overveje sagen. - Ja, gør det.
- Farvel. - På gensyn, folkens.
- Hvor langt er du nået? - Omkring tre hundrede.
- Kan det ikke gå hurtigere? - Han er byens hurtigste trykker.
- Udmærket. Jeg byder jer farvel. - Farvel.
Her er din øl, Joseph.
- Hvem skriver du til? - Stille, kvinde!
Jeg skriver til den store orator, den ærværdige mr. Henry Hunt.
- Her er den beslaglagte post. - Tak, mr. Cobb.
- Netop. Bestemt, mr. Grout. - Deri er jeg såre enig.
Hvem er denne Johnson?
Han har en vis indflydelse på Manchesters middelklassereformister.
Han er børstefabrikant.
- Børstefabrikant? - Tilsyneladende.
Folkemødet vil utvivlsomt finde sted. Vi kan ikke forbyde det.
- Beklageligvis. - Ét er en arbejdertaler.
En landejer, der poserer som en mand af folket, er noget ganske andet.
Vi kan ikke tillade den påfugl at opildne den oprørske hob-
-under forlorent dække af en reform.
Det er en krudttønde, som antændes ved den mindste gnist.
Vi bør skrive til general Byng omgående.
Så afgjort. Pålæg ham at øge antallet af mænd i styrken.
- Så meget som overhovedet muligt. - Med ilbud.
Og insister på, at de lokale dommere farer frem med lempe.
Udmærket.
Kære medsøstre. Velkommen til Manchesters kvindereformistklub.
De siger, vi skal betale. Jeg nægter!
Man skal ikke betale, hvis man ikke har råd. Sæt Dem ned.
- Jeg foretrækker at stå. - Som De vil.
Som alle nok ved, skal der afholdes et reformmøde ved St. Peter's Field.
Vi har nu i lange tider bevidnet apati-
-og ofte fornærmende adfærd over for vores landsmænd-
-fra det aristokrati, som har købt sig til magt i parlamentet.
For hurtigere at få frigjort vor lidende nation erklærer vi, -
-at vi vil hjælpe mændenes forbund her i byen-
-med al vor styrke og energi-
-i den fælles kamp for vor bekymrende situation.
- Jeg forstår ikke et muk! - Sæt dig ned!
- Jeg forstår hende heller ikke. - Mine damer, hold nu inde.
Alle får mulighed for at få ordet. Lad formanden tale.
Tak, Susannah.
Én mand, én stemme.
Vi skal alle repræsenteres. Hver eneste familie.
Vi hverken skammer os over eller er bange for at hjælpe vore mænd.
Og vi tilskyndes ikke af smålig forfængelighed.
Vi står sammen som hustruer, mødre, døtre og søstre-
-igennem vore sociale, huslige og moralske egenskaber.
Må vort flag aldrig folde sig ud-
-for andet end den hellige sag: frihed, fred og reformer.
Og må en kvindes forbandelser ramme den kujon, som fraviger herfra.
Og nu vil vor sekretær, Susannah Saxton, sige et par ord.
Søstre af landets muld, hvor kan I tåle at se spædbarnet ved brystet, -
-der suger det sidste blod ud af jer-
-og ikke den næring, som naturen fordrer.
Jeres eneste underhold er en slurk koldt vand.
Vi udholder ikke længere at se vore forældre indespærret i fattighuse.
Vore fædre adskilles fra vore mødre. Det trodser Guds og menneskets love.
Vore sønner fornedres.
Vore mænd og børn klædes i pjalter og hentærer.
Vore fjender vil ødelægge den sidste rest af menneskers rettigheder.
Men vi vil grundfæste dem.
Lige så lidt som de kan forhindre Jorden i at rotere, -
-lige så lidt kan de hindre fremskridtet mod frihed og sandhed.
- Mage til vrøvl! - Ti stille!
- Sæt dig så ned og ti stille. - Må jeg bede om ro, de damer!
Vi kan ikke længere bære vægten af disse lænker.
Vi må flå dem op og smække dem i ansigtet på vores undertrykkere, -
-som har plukket os!
Det har de!
Kristendommens skaber, Jesus Kristus, var den største reformist.
Søstre, undertrykkelsens bitre bæger flyder nu over.
- Vel talt, Susannah. - Det er sandt!
Det er sandt! Vi strejkede sidste år.
- Vi strejkede i syv uger. - Ja, vi gjorde.
De piskede os tilbage til arbejdet. Og vi fik intet ud af det. Intet!
- Jeg har to sultne drenge. - Ti stille.
- Du kan selv tie stille! - Du skal ikke gale ad mig!
- De damer! - Næste punkt på dagsordenen.
Nå ... Jeg skal lige forstå det hele.
- Der bliver en stor demonstration. - Ja, mor. Ved St. Peter's Field.
- Ikke indendørs? I fuldt dagslys? - Ja!
På en mandag. Det er tåbeligt!
- Anden mandag i august. - Så vi går ikke på arbejde?
- Vi bliver fyret! - Ikke hvis alle kommer.
- I leger med ilden. - Det her er noget andet.
Der kommer hundreder. Kvinder og børn.
- I vores stiveste puds. - Så må jeg have sykassen frem.
- Det gør resten af gaden. - Det ved jeg.
Men Nadin og hans bøller kommer også! De skal forbi ham.
Folk har øvet sig på at marchere fredeligt.
- Ja, oppe ved Kersal Moor. - Børn?
Hele familier. Som en udflugt. Vi må vise, hvor vi står.
- Vi kan ikke altid være bange. - Nej, men vi må være forsigtige.
- John? John Bagguley? - Ja.
En ære at møde Dem. De er kendt vidt og bredt.
- Man siger, De er en dygtig taler. - Gør man?
Deres budskab er stærkt og klart. Og sandt.
- De er ikke her fra egnen, vel? - Jeg er reformist ligesom dig, John.
- Vær hilset, min ven. - Vær hilset.
Må jeg stille dig et spørgsmål? Er du lige så vred, som jeg er?
- Jeg er vred. - Men er du vred nok?
Folket skal se, hvor vrede vi er.
Rejs dig op. Kæmp.
Vold. Had. Ødelæggelse.
Vi er beredte. Vi har våbnene klar.
Så brug dem.
Når tiden er moden, vil vi gøre det.
Tiden er moden nu, John.
På gensyn! Du må kalde mig Oliver.
Venner! Tak, fordi I er kommet her i dag!
Men det bliver et kort møde, eftersom habeas corpus er ophævet.
Dette er ikke enden på det hele. Det er kun begyndelsen.
Men tillad mig at sige, -
-at når regeringens magt er på et bestemt antal mænds hænder, -
-og deres fælles interesser og regeringens interesser-
-adskiller sig voldsomt fra folkets interesser, -
-når det er tilfældet, er nationens snarlige undergang uundgåelig.
- Hørt! - Tak, fordi I tog jer tid.
Tak. Min ven, Samuel Drummond, vil nu tale.
Tak, mr. John Bagguley. Venner! Jeg vil gøre det kort i dag.
Tiden til tale er forbi. Nu er det tid til handling.
Vores hovedformål er at give jer jeres frihed tilbage, -
-ved at I væbner jer og er stærke og beslutsomme-
-og rede til at genvinde jeres rettigheder.
Nu er det tid til at handle! Ikke i morgen, ikke i næste uge. Nu!
Jeg for min del vil være jer tro, til jeg har udgydt min sidste blodsdråbe.
Om så Helvedets hærskare kommer mod mig, står jeg fast.
For vores sag er sand og retfærdig. Selveste Herrens lys skinner på os.
Grib til våben! Giv mig min frihed, eller lad mig dø.
- Frihed eller død! - Frihed eller død! Frihed eller død!
Tak.
Min ven, John Johnston, vil nu sige et par ord.
Ærede landsmænd!
Tiden er inde til, at vi rejser os af vor dorskhed!
Vores blod, sved og slid skal ikke længere-
-fore det griske aristokratis og landejernes lommer!
De stivnede skrig fra sultende børn skal ikke længere-
-give genlyd i Manchesters gader!
Vores franske brødre har vist os vejen.
Vi må straffe vores skøre konge og hans forslugne afkom-
-ved at kappe hovederne af dem!
Jeg siger til Gud, der gav mig livet og våger over mig, -
-at jeg må kunne svare for mig om alt, jeg gør på denne Jord.
Så snart det står i min magt, vil jeg slå dem ned!
Lykkes det mig ikke, håber jeg, at denne mægtige nations kvinder-
-vil flå deres lemmer af som mænaderne på Kithairon-bjerget!
Grib til våben! Tag pistoler, geværer, sværd og lanser med.
Kan I ikke skaffe disse våben, så tag en tang eller en glødende ildrager!
Vær beredte. Vær tro mod jer selv! Giv mig frihed, eller giv mig død!
Frihed eller død! Frihed eller død!
Svinehund! Slip mig! Jeg giver aldrig op!
I får mig ikke til at tie!
Frihed eller død! Frihed eller død!
I kan ikke fængsle os i disse fordømte celler!
Ind med dig. Ind med dig!
Køter! Slip mig!
Jesus Kristus var den største reformist nogensinde.
I kan ikke bringe vores sag til tavshed!
Stands!
Venstre om, mine herrer!
Ind på række!
Fremad march! Lyt til trommen.
Sving med armene. Og til højre!
Højre. Se mod højre!
Fald ind på række! Og til venstre.
Mr. Hunt. Joseph Johnson fra Manchester Observer.
Mr. Johnson.
Det er mr. Knight, mr. Saxton og mrs. Saxton fra byens kvindereformistklub.
- Godaften, mr. Hunt. Velkommen. - Tak.
- Mr. Hunt ... - Mine herrer. Langt om længe.
- Tak, fordi De tog den lange rejse. - Jeg ser frem til en god nats søvn.
Morgendagen bliver strabadserende.
Jeg må desværre oplyse, at mødet ikke bliver i morgen.
- Mødet er udsat en uge til den 16. - Af hvilken grund?
Omstændigheder, vi ikke er herrer over.
Mødet skulle behandle det betimelige i at vælge en lokal repræsentant.
Jeg understregede, at min deltagelse var betinget af-
-ikke at nævne ulovlige valg.
Vi ville ikke afholde valg, blot drøfte muligheden.
- Retten misforstod vores intention. - Fordi det var et tåbeligt forslag.
Som De ved, har Manchester ingen repræsentant i parlamentet.
- Det er en skandale. - Tiden er knap. Det ved De af alle.
Ja, tiden er knap. Derfor kan jeg ikke bruge en hel uge i Manchester.
- Tusinder kommer for at høre Dem. - Så må De forklare mit fravær.
- Deres udebliven vil skabe virak. - Voldelige optøjer.
Kun Deres tilstedeværelse kan skabe ro og orden.
Lad os følge Dem til Deres hotel.
Det er aldeles udelukket.
Jeg kan end ikke bo én nat på et hotel, før det vrimler med spioner.
Så finder vi et mere afsides logi.
Det er så mit hjem, mr. Hunt.
Stil den der.
Mr. Hunt!
- Godaften, frue. - Det er min kære viv, mrs. Johnson.
- Mr. Henry Hunt. - Vil De vise mig mine værelser?
Sarah, vis mr. Hunt ovenpå.
Denne vej, mr. Hunt.
Vær venlig at skaffe pen og papir.
Og min kuffert. Mrs. Johnson, vil De bringe mig en let anretning?
Hvad er det?
- Tak, Sir John. - Fornøjelsen er på min side.
- Jeg møder måske ikke selv op. - Det forstår jeg.
Jeg har andre anliggender. Men jeg har stor tiltro til Dem.
- Jeg skal gøre mit bedste. - De er en tapper mand. Deres hest.
- Ja ja. - Godmorgen, Joseph.
- Er de stadig ikke færdige? - De sagde til i eftermiddag.
- Må jeg se? - Den er ikke færdig.
Den er flot.
Godt.
Vi lever i pinefuld uvished, Sir John.
Men det trøster os at være forvissede om Deres tilstedeværelse.
Deres evner til at håndtere civilt oprør. Med Dem er vi i sikre hænder.
- Så afgjort. - Tak, mine herrer.
Jeg må bede Dem om at være forsigtige-
-og afstå fra overilet fremfærd.
Med forlov. Forsigtighedens tid er forbi.
Alene tilstedeværelsen af civile og militære styrker-
-vil afskrække enhver tænkelig modstandsånd.
Der er tale om oprør!
Vi kan ikke tillade reformisterne at følge franskmændenes eksempel den 16.
Mr. Norris, alene det, at generalen møder op, sikrer, -
-at det ikke kan udvikle sig til en sådan katastrofe.
Angående min tilstedeværelse ... Den er muligvis krævet andetsteds.
Jeg kan ikke forvisse Dem om min tilstedeværelse.
Så De har vigtigere anliggender andetsteds?
Det er muligt.
Men jeg har stor tiltro til min næstkommanderende, L'Estrange.
- Javel. - L'Estrange.
- Vil det tage meget mere af min tid? - Nej, mr. Hunt.
Sid stille, så er vi hurtigt færdige.
- Tag venligst armen ned. - Må jeg bruge min højre arm?
Så længe den ikke forstyrrer arbejdet med venstre arm.
Hvad skal De tale om, mr. Hunt?
Alle frie mænds uafhændelige borgerrettigheder.
Ser man det.
Min hustru udtrykker interesse for at deltage i mødet.
- De vil ikke følge med hende? - Nej. Jeg finder ikke behag i taler.
- Mr. Hunt. - Er De venlig at holde papiret?
- Holde papiret? - I øverste venstre hjørne.
Mine hænder er beskidte.
Det gør intet. Det er kun mine notater.
Kommer jeg med på billedet?
Nej, min tøs. Du kommer ikke med på billedet.
- Bessie! Lad dog herren være. - Den unge dame hjælper mig.
Om forladelse, mr. Hunt.
Jeg vil ikke lade mig udstille som et vildt dyr på en markedsplads.
- Skal jeg skænke dig et krus, Sam? - Nej, kære frue.
- Hvem er det? - Det er mr. Hunt.
Det er det da også.
Sam, hvad vil du tale med mr. Hunt desangående?
Desangående, Joe? Ja, jeg vil gerne tale desangående med mr. Hunt.
Mr. Hunt er optaget i denne stund.
Vi har alle anliggender at passe.
Mr. Hunt kan nok afsætte tid til en reformistfælle.
- Mr. Bamford. - Mr. Hunt.
Hvad er så vigtigt, at det ikke kan vente?
Hvorledes befinder De Dem her?
Jeg har siddet indespærret bag disse fire vægge i en uge.
Jeg skylder dog disse gæstfri mennesker stor tak.
Glimrende. Det er sandelig gode folk. Nuvel, til mødet på mandag.
Vi har lært de unge mænd at gå i geled i snart en måned.
Tusind mænd bevæger sig nu, som var de kun tyve.
Det fryder mig. Jeg hører, at vi kan forvente en stor forsamling.
Bestemt. Vi vil gøre Dem ære.
Vi har lært mændene om renlighed, ædruelighed, -
-orden og den fredelige indstilling, som De selv holder så højt.
Det har jeg stor respekt for. Alle mænd har taget principperne til sig-
-og har fulgt dem til punkt og prikke.
Det glæder jeg mig til at se med egne øjne. De vil gøre Dem ære.
Apropos. Ville det ikke være tilrådeligt, -
-at vi har en lille styrke af mænd, -
-såmænd kun en snes eller to ud af de tusind mænd, -
-som er bevæbnede med knipler?
Vis mr. Bamford ud.
Jeg er kommet for at tale mand til mand i et vigtigt ærinde.
Lad mig tale til Dem mand til mand.
Hvis nogen mand er bevæbnet med så meget som en sten, -
-er det ikke et møde, hvor jeg vil tale.
Mange af byens mænd vil komme.
Og kvinder og børn. Dem ønsker jeg at beskytte.
Jeg taler nu om Manchesters kavalerikorps!
Mange mænd har meldt sig, og der er uddelt mange våben.
Netop derfor må vi ikke give dem anledning til at skyde.
De er ikke kun politiske modstandere. De er vores personlige modstandere.
Skal vi lade vores børn og koner og kære gå lige ind i løvens gab-
-uden at kunne forsvare dem?
Jeg forstår Deres frygt. Men De har ikke deltaget i et så stort møde før.
Det har jeg. Jeg har talt til møder i London med over 100.000 folk.
Til de møder er ikke et eneste græsstrå-
-blevet trådt ned med det mindste mål af vold.
For ellers havde myndighederne en undskyldning for-
-at lukke ikke bare mødet, men hele bevægelsen.
Mit gode ry og rygte og de dyder, jeg står for, -
-skal ikke besudles af en lille gruppe mænds adfærd.
Det her er Lancashire. Myndighederne her blæser på Deres ry og rygte.
Slige møder ender altid i vold på disse kanter.
Fordi de ikke har hørt mig tale.
- Har De selv børn? - Ja.
Ville De bringe Deres egne børn i en sådan fare?
Jeg tog glædeligt mine børn i hånden med en sang i hjertet-
-og tog dem med til et møde, hvor Henry Hunt taler.
Javel. Det kan nu næppe berolige mig.
Men siden det er en fælles beslutning ikke at bære våben, -
-har jeg vel pligt til at efterkomme den.
Men jeg beder til Gud om, at Han vil beskytte vort sårbare folk.
På gensyn på mandag.
Gid vi ikke vil se tilbage på dagen med fortrydelse.
Farvel. Joseph. Mrs. Johnson.
- Det beklager jeg, mr. Hunt. - Han skal overvåges til på mandag.
Det må ikke komme til vold.
Jeg skal sikre, at ingen bærer våben. Det kan De trygt stole på.
- Lad os fortsætte måltidet. - Maden er blevet kold.
Det går nok, mrs. Johnson.
- Lad mig undlade formaliteterne. - Vi behøver ingen introduktion.
- Bestemt ikke. - Så lad mig spørge ligeud.
Er der, som det er kommet mig for øre, en sigtelse mod mig?
De må være blevet fejlinformeret. Der er for øjeblikket ingen sigtelse.
- Ingen sigtelse for øjeblikket. - Og hvis der var, mr. Hunt?
Hvis der skulle være det, kan jeg forsikre Dem for, -
-at jeg uden tøven ville lade mig anholde.
Jeg tog ikke til Manchester for at skjule mig. Godaften, d'herrer.
De er stadig en fri mand. Men jeg må minde Dem om, -
-at vi bibeholder Hans Majestæts regerings støtte og militære styrker.
Og jeg bibeholder folkets støtte.
De er en lurendrejer!
Dummepeter.
Han skulle lægges i lænker.
Det tager kun et øjeblik at notere en mands navn på en arrestordre.
- Godaften. - Godaften. Jeg søger mr. Henry Hunt.
- Han skulle forefindes på adressen. - Og De er?
Richard Carlile fra Sherwin's Political Register.
Joseph Johnson fra Manchester Observer.
- Kom indenfor. - Tak.
- Henry. - Richard. Hvad laver du her?
Jeg skal naturligvis deltage i morgendagens store møde.
- Hvem har inviteret dig? - Mr. Knight fra Manchester Observer.
Hvorfor blev jeg ikke informeret?
Jeg har forberedt en lille tale til forsamlingen.
Vi har besluttet, at der skal være meget få talere.
Jeg har medbragt 100 optryk-
-af din fremragende Smithfieldtale om borgerrettigheder til alle, -
-som vi omdeler i morgen.
Jeg vil ikke gentage mig selv.
Folk på egnen skal vide, at reformen ikke kun handler om stemmeret, -
-men om frigørelse fra kirkens tyranni og om at knuse monarkiet.
I Manchester er stemmeret til alle det eneste budskab.
Jeg takker for dit besvær.
Henry, har du overvejet muligheden for, at det kommer til optøjer?
Det er min største frygt.
Du giver mig gode råd om både min tale og adfærd.
Det er for vidtgående og ganske unødvendigt.
Tillader du, at jeg slår dig følge i morgen?
- Er der plads i kareten? - Det skulle jeg mene.
Så ja, du er bestemt velkommen.
- Gør mig følge som min gæst. - Tak.
Lænkerne rører på sig. Snart vil vi ryste dem af os.
- Jeg byder Dem en god aften. - Godaften.
Jeg beklager al virakken, mrs. Johnson.
På tirsdag bliver livet atter, som det var før.
- Gå hjem, Bessie. - Javel, mrs. Johnson. Godaften.
- Alt vel? - Ja.
- Varmen har slået hende ud. - Det er for varmt.
- Jeg får ingen søvn i nat. - Måske bliver det køligere senere.
Godnat. Godnat, far.
- Kan du klare dagen i morgen? - Ja. Det tror jeg.
- Det bliver en god dag, mor. - Ja. Det gør det.
- Godnat. - Godnat, min egen.
- Alt vel? - Ja.
Se hende. Hun er en lille engel.
Jeg tænker på, at i 1900 bliver hun 85 år.
- Gør hun det? - Selvfølgelig.
- Så er hun oldemor. - Du grubler for meget.
Jeg håber, hun får en bedre verden.
Noget vil ændre sig til det bedre. Andet vil forblive det samme.
De siger, der kommer mange i morgen. Med bannere og trommer.
Det håber jeg.
- Godnat, mutter. - Godnat, fatter.
STANDS SALG AF PARLAMENTSSÆDER
FRIHED ELLER DØD
FRIHED OG LOYALITET
FOREN JER I KÆRLIGHED
Godt, vi har fem mand forrest med laurbærene.
Kvinder, ind på rækker af fem. Kom så, piger.
Rækker af fem. Kom på plads.
Hvem tager dette banner? I den ende. Sådan.
Og så jer dernede for enden.
Bliv i jeres geledder.
Lad mig så se.
Godt. Det møde, som vi skal deltage i i dag, -
-er det største og vigtigste møde om en parlamentarisk reform nogensinde.
Så bliv i jeres geledder.
Jo mere rolig og fornuftig adfærd, vi kan udvise nu, -
-desto mere gør vi løgnere af vores fjender, -
-der har beskrevet os som en larmende pøbel i de senere år.
Lad os gøre dem til skamme med vores gode opførsel.
Vi tager ikke ind til byen i dag for at tigge eller trygle.
For det, vi vil have, er ikke noget, de kan give os.
Det blev skænket os af Gud ved vor fødsel som ærlige englændere.
Derfor er ingen våben tilladt i optoget. Det er aftalen.
Så smid stavene, knægte. Smid køllerne.
Smid jeres knive og knipler. Der er ingen grund til vold her.
Sådan, knægte.
Nuvel. Første stop bliver Sam Ogdens skænkestue i Harpurhey.
Og så går vi videre mod Manchester.
Og frihed!
Venstre fod forrest!
STEMMERET TIL ALLE
Kom så.
Her er mange sten. Få dem op på vognen i en ruf.
P. HARDMAN BLEGEMAND
Afskum.
- Det er, hvad de er. Afskum. - Det er de.
Jeg giver dem til dagen og vejen, og dette er takken.
Det har de ingen ret til.
- Er alle klar? - Ja, Nellie.
Så går vi.
- Godmorgen, Eli. - Godmorgen, Nellie.
- Glæder du dig? - Ja.
Godmorgen.
- Valg hvert år! - Ingen skat uden repræsentation!
Afskaf brødloven!
Gå hjem til jeres mænd! Horer! Skøger!
- Tøjter! Gå hjem og pas jeres unger! - De får intet ud af det.
Forén jer og bliv frie!
Mine herrer! For kongen! For fædrelandet!
- For kongen! For fædrelandet! - For kongen! For fædrelandet!
- Og igen! - For kongen! For fædrelandet!
- Goddag, mr. Norris. Se dem. - Det er aldrig set før.
- Er værelset rede? - Ja.
- Jeg sendte en mand hertil med vin. - Den står der.
- Må jeg tale med Dem? - Naturligvis.
Mr. Buxton. Er De venlig at fjerne det ... lagen?
Så gerne.
Hvis De trænger til en forfriskning, beder jeg Dem skænke et glas vin.
Jeg ønsker Dem held og lykke i dag.
Skal De træde af på naturens vegne, står der en potte i hjørnet.
- Hvad skal der ske nu? - Vi venter vel bare.
- Hvor længe har De ventet? - Ikke længe.
- Kommer I langvejsfra? - Chadderton.
- Det er et langt stykke vej. - Ja. For langt.
Far, hvor skal du hen?
- Fik han nok? - Han kan da ikke gå de ni mil nu.
Farvel.
Oberst Fletcher, hvor er Manchesters kavalerikorps?
- De står i Portland Street. - De afventer min ordre.
Vi må hidkalde dem.
Når folkemængden ser dem, vil den opløses.
Vi bør anholde Hunt, inden han ankommer. Få ham fjernet.
Der er god stemning på pladsen. De har taget deres koner og børn med.
Når der er kvinder, opfører mænd sig bedre.
Mænd, kvinder, hustruer, børn. Og hvad så? Vi er dem moralsk overlegne.
Det er vores kristne pligt at svinge øksen over det oprørske rakkerpak!
De er ikke dyr, Mallory. De er ærlige, godtroende folk.
Jeg er enig med mr. Warmley. Anhold Hunt, inden han når frem.
Hvis vi gør ham tavs i dag, opildner han en anden pøbel om et par uger.
Vi giver ham tilstrækkelig line til at hænge sig i.
Vi har magten. Og vi må demonstrere vores magt.
- Og ikke lade Hunt få magten. - Det betvivler jeg ikke.
Fra et juridisk standpunkt må jeg sige, at det er yderst vigtigt, -
-at forsamlingens sande karakter får lov at manifestere sig.
Én mand, én stemme! Parlamentarisk repræsentation!
- Uhyrlige forslag! - Oprørsånd.
Vi må lade Hunt tale, så han opildner den godtroende folkemængde til oprør.
Derefter kan vi handle prompte og med stor styrke!
Vi må øjeblikkeligt oplæse loven for folket. Så må vi rydde pladsen.
Jeg står med Riot Act her. Og de skal høre min stemme.
"Og der skal blive én hjord, én hyrde!"
Vi finder jer i god stemning! Vi skal bevare den gode stemning!
Vores funktion er at observere.
Derudover skal vi håndhæve Indenrigsministeriets retningslinjer.
- Først, at mødet skal finde sted. - Det er et ulovligt møde!
- Er det nu det? - Det er ikke ulovligt, d'herrer.
Vi må lade Hunt tale og kun bryde ind, hvis pøblen tyr til vold.
Er der et vist mål af blodsudgydelse, De finder acceptabelt?
Mine herrer, må jeg minde om, at det ikke er helligdag.
Det er mandag, en arbejdsdag.
Disse døgenigte og driverter burde arbejde nu.
"Helvedets porte er åbne dag og nat.
Vejen dertil er let, og nedstigningen glat."
Ved De ikke, hvor meget den mekaniske væv har ændret i denne by?
- Så ti dog med den tale. - Så slut Dem dog til folkemængden!
Alt dette er intet andet end en skinproces!
Mr. Hunt!
Jeg er John Tyas fra London Times.
- Tyas? - Må jeg komme med op på podiet?
Så De kan sprede flere falske rygter?
- Bestemt ikke. - Hold Dem i nærheden.
Mange tak, mr. Hunt. D'herrer.
Mine herrer! Mine herrer!
D'herrer, De har mange stærke holdninger.
Med forlov vil jeg som formand for fredsdommernes særudvalg ...
Med forlov, mr. Hulton. Sagde De formand?
- Så sandelig. - De er ikke formand. Det er jeg.
De tager fejl. Jeg blev bedt om at overtage formandskabet.
- Af Lancashires Lord Lieutenant. - Mr. Norris, træd tilbage.
- Må vi fortsætte? - Det må De vel, mr. Hulton.
Stemmeret til alle! Anonym afstemning!
Kan du se? Vink til dem.
Forén jer og bliv frie! Hunt for frihed!
Halløj. Halløj.
D'herrer, hvad har De tænkt Dem at gøre ved det rakkerpak derude?!
- Hvem taler jeg med? - Det ved De udmærket godt.
Vi frygter for vor person og for vor ejendom!
Og vore liv!
Jeg deler Deres bekymring, men jeg tolererer ikke den opførsel!
Vores mænd bliver sat ind, når tid er.
De råder over Manchesters kavalerikorps.
- Og Hans Majestæts styrker. - Sæt dem ind.
- Vi er loven, min herre. - Vi sætter dem ind, når vi vil!
- Hun er utilpas. - Få hende op i kareten.
Sikke et storartet fremmøde, Henry.
Frihed til alle!
Jeg har aldrig set en så stor folkeskare.
- Dagen er oprandt, John. - Kom så, Mary! Gør det.
Frihed til alle!
Som lovet, mr. Hunt: Manchesters største forsamling nogensinde.
Men med denne vindretning burde podiet være placeret i hjørnet der.
Jeg blev forsikret om, at dette var den bedste placering.
Lad det ligge. Jeg har før haft succes med en værre placering.
- Hvad synes De om Manchester? - Jeg finder stort behag i byen.
Jeg vil besøge byen igen i reformens interesse.
Den herre. Edward Baines fra Leeds Mercury.
- Kom endelig herop, mr. Baines. - Tak, den herre.
- Hvilken avis var det? - Leeds Mercury.
En værre sprøjte.
- John Tyas fra London Times. - Helt fra London?
Susannah Saxton fra kvindereformistklubben.
Jeg håber, De fremstiller os på pålidelig vis.
- Mr. Knight. - Er det mr. Smith?
- Velkommen, Smith. - Jeg blev meddelt, at De ikke kom.
Det ville jeg da aldrig gå glip af. Se folket!
- Mr. Healey. - Doktor.
- Mr. Baines. - John Tyas fra London Times.
- Edward Baines, Leeds Mercury. - Sørg for, vi må holde vor tale.
John Smith, redaktør på Liverpool Mercury and Political Herald.
En fornøjelse at møde Dem. De har min stemme.
- Vi skulle have holdt sammen. - Ja. Skal vi prøve at finde dem?
Vi mødes med dem derhjemme.
- Hvor er de? - Det ved jeg ikke. Kan du se dem?
- Nej. - De må være i nærheden.
- Her er så mange folk. - Vi klarer os. Vi har brød.
Gør plads for Sam Bamford. Gør plads for Sam.
Her kommer Sam Bamford. Gør plads.
Så er vi her!
Drenge, bliv i jeres geledder. Alle skal holde sig tæt til fanerne.
Godt, Sam!
- Kom så, mr. Bamford! - Mr. Bamford!
- Goddag, mr. Bamford. - Så er vi her.
- Se! - Jeg kan knap tro mine egne øjne.
- Doktor! - Sikke en dag!
Mr. Johnson. Mr. Bamford må ikke være på podiet.
Mr. Hunt. Joseph.
- Enestående fremmøde. - Så sandelig.
Skal jeg tale før eller efter mr. Hunt?
Det er besluttet kun at benytte én taler.
Kun undertegnede er annonceret.
Der har De Deres publikum, orator Hunt.
Husk på, at de fortjener meget mere end fine ord og tomme løfter.
Jeg vil søge hen til kroen der og hvile mine fødder.
For det var en uendeligt lang gåtur hertil.
Og det, De har at sige, har jeg hørt mangen en gang.
- Mangen en gang. - Gå ikke, Bamford!
- Godt, I kom, drenge. - Det er en skam, Samuel.
- Sam! Samuel! - Han træder ned.
- Og han er rød i kammen. - Lad mig komme forbi.
- Mr. Johnson, kan vi begynde? - Ja, hvis De er rede.
Fat mod. Træk vejret dybt ned i lungerne, og tal så højt, De kan.
Ærede medborgere.
Det er mig en stor ære-
-at foreslå den ærværdige mr. Henry Hunt som vor mødeleder.
Lad os se, hvad han har at sige. Lad os se, hvad han har at sige.
Værsgo, Henry.
Mine herrer! Venner og godtfolk!
Oplæs loven, mr. Ethelston. Jeg er Deres vidne.
Vores enevældige hersker, kongen, befaler alle personer ...
Det er næppe nødvendigt ...
... at gå til deres hjem og deres lovpligtige arbejde.
... når en så stor folkemængde fredeligt forsamles ...
... beskrevet i den lov, kong George underskrev i sit første regeringsår-
-for at forhindre tumult og oprørske forsamlinger!
- Gud bevare kongen! - Gud bevare kongen!
Det er til kavalerikorpset. Det er til oberst L'Estrange.
Hidkald mit bud.
- Mandley! - Javel.
- En depeche. - Mandley. I al hast!
Ingen nølen. Afsted!
- Arrestordren! - Jeg er ganske bevidst om den.
- Henry Hunt! - John Knight.
Vore handlinger i dag vil få alvorlige følger.
- Mr. Norris! - Jeg vil ikke på anklagebænken.
Det kommer kun de døgenigte dernede.
- De må bede ham tale højere. - Jeg kan ikke høre en døjt.
- Kan du overhovedet se noget? - Nej.
- Hvor er I fra? - Wigan.
Så er I også rejst langt. Er det din bror?
Ja.
Det kan man godt se. I må være stået op med lærken.
- Vi gik hjemmefra klokken seks. - Har I ingen mad med?
- Det tænkte vi ikke på. - Her er lidt brød.
- Nej. - Jo da. I må være hundesultne.
- Er De sikker? Tak. - Tak.
Her, Mary. Lad det gå rundt. Gem lidt til far og Robert.
Hvis vi da får dem at se igen.
- D'herrer! - 15. husarregiment, stig op!
Mr. Nadin.
... med mange skændige midler ...
Nadin. Far frem med lempe.
... vores fredelige forsamling.
Men lad mig åbent vedgå, -
-at de har fejlet fuldkommen!
Mr. Hunt. Kavalerikorpset er her. Det ender ikke godt.
Og de vil til stadighed fejle ...
Det er kavalerikorpset. Vi må stå sammen og ikke virke frygtsomme.
... fred, enighed og håb!
Mine herrer! Et trefoldigt hurra!
- Hurra! - Hurra!
Hunt! Henry Hunt. Jeg har en arrestordre.
- Dette møde og deltagernes liv ... - De kommer med mig.
John!
Jeg er John Tyas fra London Times!
- Skam jer! - Gud vil dømme jer!
- Hvad skal vi gøre? - Få hende væk herfra, mor.
Væk!
I kan ikke bringe mig til tavshed!
Hjælp mig!
Nej!
Skam jer, I køtere!
- Oberst L'Estrange! Gør dog noget! - Hvad kan jeg gøre?
Opløs forsamlingen! De angriber kavalerikorpset!
På mit signal! Venstre!
Venstre, højre, venstre, højre.
Træk sabler!
Deling, ryk frem!
Fremad!
- Opløs forsamlingen! - Fremad!
Venstre, højre, venstre, højre.
Venstre, højre. Tilbage!
- Skub dem tilbage! - Fremad march! Fremad march!
- Ind på geled. - Tilbage!
Ind på geled! Ind på geled!
Ret ind!
Tilbage! Væk, din køter!
Ind på geled! Ind på geled!
Tilbage!
Dig kender jeg! Du er lille Joe Lomax!
De er en kujon. Skam Dem.
- Og så er han bare væk! - Skab dig nu ikke!
- Jeg vil vide, hvor han er! - Væk, dit skadedyr.
Mær!
Kom her. Kom her, din ko!
Soldaterdreng!
Joe! Joe!
Robert!
- Far! - Robert! Robert!
Skam jer!
Mine herrer, hold inde! Hold inde!
Folk kan ikke løbe væk!
Kom så!
- Uheldigt, Byng. - En skam, gamle jas.
Sir Arthur var ellers en fin hest.
De må have mig undskyldt. D'herrer. Lady Fitzwilliam.
Ikke en glad soldat.
- John! Hvordan gik det Dem? - Jeg blev groft mishandlet.
- På ækleste vis. - Det vil få følger.
- Det var jo det rene blodbad. - Og det er kun begyndelsen.
Vi må rapportere om deres barbariske fremfærd i detaljer.
- Hvornår kommer du i trykken? - Onsdag morgen.
Jeg tager postdiligencen tilbage til London. Held og lykke, d'herrer.
- Det er en slagmark. - Et Waterloo på St. Peter's Field.
- Slaget på Peter's Field. - Peterloo. Slaget om Peterloo.
- En massakre. Peterloo-massakren. - Det må vi trykke.
- Jeg skriver det. - Det gør jeg også.
Kom. Vi søger dække.
- En lille bonbon? - Oui.
Der har vi jo premierministeren og indenrigsministeren.
Deres Kongelige Højhed. Lady Conyngham.
Sæt Dem og hvil røven. Den må være stiv efter rejsen.
- Er De kommet Dem over Deres ... - Stivert.
- Jeg fik ikke min morgensvømmetur. - Så sandelig, min egen.
Svømmer De ikke, Liverpool?
- Beklageligvis ikke. - Sidmouth?
Nej, naturligvis gør De ikke det.
- Sikke en forbandet kattepine! - Det er dybt beklageligt.
Beklageligt? Det er endeløst! Får det nogensinde en ende?
Kære England, hvor går du hen?
Mit gamle hjerte græder for denne scepterets ø.
Disse grønne enge, dette truede Arkadien.
Det svigefulde Albion er fordømt.
- Forbandet af den hadske hob. - Revolutionens snigende kolera.
Det bliver værre time for time. Jeg frygter at miste hovedet.
Jeg ved bedre, hvad der er godt for mit folk, end de selv gør.
Vi må ikke lade os afpresse af pøblen.
Deres Majestæt. Vi vil ikke se flere oprør i dette land.
- Det vil Deres regering garantere. - Tak.
Mine herrer, jeg vil bede Dem om at bibringe fredsdommerne i ...
- Hvor var det nu? - Manchester.
Meddel dem, at jeg er dem yderst taknemmelig for deres fremfærd.
Og at det behager mig umådeligt, -
-at de med deres prompte, håndfaste og virksomme indgriben-
-oppebar samfundets fred og idyl.
- Fred og idyl. - Det skal vi meddele, Deres Højhed.
Udmærket.
- For England. - For England.
Fred og idyl.
"Og jeg hørte en røst fra himlen sige:
'Skriv: Salige er de døde, som fra nu af dør i Herren.'
Ja, siger Ånden, de skal hvile efter deres møje."
Herren se i nåde til os. Kristus se i nåde til os.
Herren se i nåde til os.
Fadervor, du som er i himlene. Helliget vorde dit navn.
Komme dit rige. Ske din vilje som i himlen, således også på jorden.
Giv os i dag vort daglige brød.
Og forlad os vor skyld, som også vi forlader vores skyldnere.
Led os ikke i fristelse, men fri os fra det onde. Amen.
Oversættelse: Malene Hollnagel Scandinavian Text Service